CAPCANĂ PENTRU PĂRINȚI
Doamne! Celularul meu nu merge aici!
O, Doamne! Cum o să supraviețuim?
Mulțumesc.
Uite-un îndrumător. Scuzați-mă.
Îmi puteți spune unde este zona Navajo?
- E chiar acolo. - Mulțumesc.
Acum, fetelor, haideți să găsim bagajele cât de repede putem.
Avem o lungă primă zi înaintea noastră.
Acum am să întorc megafonul spre fiica
și totodată ajutorul meu, Marva JR.
Marva, repartizează paturile, dacă ești drăguță.
Gata, domnișoarelor, asta e. Ascultați.
Stați puțin. Credeam că e o tabără de băieți.
Bine, mi-am găsit geanta.
Întrebarea e... cum o scot?
O să pot. Da... nu, nu pot.
- Trebuie să fii nouă. - De unde știi?
N-ai pus mâna pe geantă,
înainte să fie îngropată sub un morman.
- Aș zice că ai nevoie de ceva ajutor. - Mulțumesc.
E aia mare, galbenă.
Ăsta-i genul meu de fată.
Hei, fato!
Poți să mă ajuți cu geanta?
- E aia galbenă, îngropată acolo. - Sigur.
Aia? Nici o problemă.
Hei, ești din California?
Locuiești, cumva, în Hollywood? Locuiești, cumva, lângă vreun artist?
Cine sunteți voi două, Lucy și Ethel?
N-am fost niciodată-n Hollywood.
Eu locuiesc în Napa. Asta-i în nordul Californiei. Și locuiesc lângă o podgorie.
- O ce? - O podgorie.
Acolo unde cresc struguri din care se face vin.
Asta facem acolo. Eu și tatăl meu avem o podgorie.
- Parker, Hallie! - Chiar aici.
- Arapaho. - Ca și mine. Eu tot acolo sunt.
Hai, fetelor.
Deci, vreuna dintre voi, din întâmplare, știe să joace poker?
- Nu. - N-am mai jucat niciodată.
Nu? Ce păcat.
Și, câți bani ați adus cu voi pentru vara asta?
- Cât? - Mulți.
Cine e?
Haide. Să mergem.
Am ajuns.
Tabăra Walden pentru fete.
Am bătut tot drumul de la Londra pentru asta?
E mai degrabă pitoresc. Nu ți se pare?
Păi...
Nu-i chiar expresia pe care-aș fi utilizat-o.
Bine. N-ar trebui să revedem lista mamei tale?
- Să vedem. Vitamine? - Sunt.
- Minerale? - Sunt.
- Lista zilnică de fructe și legume. - Sunt. Sunt.
"Sunt" pentru "fructe", "sunt" pentru "legume". Mai departe.
Cremă de soare, cremă de buze, cremă pentru insecte,
foi de scris, timbre, fotografia mamei, a bunicului,
și, bineînțeles, a valetului tău de încredere, adică eu.
- Le am pe toate, cred. - Și...
Ai aici ceva din partea bunicului.
Un pachet nou de cărți de joc.
Poate ai să găsești pe continentul ăsta pe cineva care să te bată la poker.
Mă-ndoiesc. Dar, mulțumesc.
Și mulțumesc că m-ai adus, Martin.
Acum, ține minte, dacă te răzgândești...
și vrei să vin să te iau la sfârșitul taberei, doar sună-mă.
Mulțumesc, dar voi fi bine.
Serios. Ne vedem în opt săptămâni, Marty, bătrâne.
Deja mi-e dor de tine, regina inimii mele.
- Să te distrezi. - Așa voi face.
La aeroport, te rog.
Grăbește-te.
Are o întâlnire.
Nu!
Mamă! Mamă! Ești acolo? Răspunde! Mamă!
Ușurel. Mulțumesc.
Și tu la fel, da?
- E ceva. - Miroase bine.
- Ți-am păstrat un loc, Annie. - Bine, mulțumesc.
Scuzați-mă, fetelor. Tocmai voiam să iau o lingură din căpșunile astea grozave.
- Vrei și tu puțin, dragă? - Nu, mulțumesc. Sunt... alergică.
Păcat. Dar tu, dragă? Căpșuni?
Îmi pare rău, aș fi vrut, dar... sunt alergică.
Da, alergică.
Tocmai... Mi-ai spus asta. Cum ai ajuns aici?
Bine. Prima zi în tabără. Trebuie s-o ierți pe bătrâna asta.
Cel puțin n-am pus sare în zaharniță.
Bine, adică, știi. Zahăr în bolul cu sar...
Unde a dispărut?
Atins.
Bună treabă.
Bine! Excelent, copilule.
Învingătoare și încă neînvinsă, venind din Napa, California,
- domnișoara Hallie Parker. - Bine, Hallie.
Avem vreo competitoare?
Haideți. Domnițelor, nu fiți niște duduițe plângăcioase.
Voi încerca eu o lovitură.
Bine. Avem un competitoare. Îmbracă-te.
Tare. Mulțumesc.
Sunt gata.
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
Hai, Annie.
Măștile sunt puse?
- Puse. - Pregătită.
În gardă! Luptați!
Atins!
- Drăguță prindere. - Mulțumesc.
Atins!
- Scuze, dă-mi voie să te ajut. - Nu, lasă-mă pe mine să te ajut!
- De ce-ai făcut asta? - Eu? Tu m-ai împins.
Ba nu.
Bine, a fost un spectacol pe măsură.
E-n regulă. Cred că avem o nouă campioană în tabără din Londra, Anglia,
Domnișoara Annie James.
Gata, fetelor. Dați-vă mâna.
Haideți, fetelor.
Vai!
De ce se zgâiește toată lumea?
- Nu vezi? - Ce să văd?
- Asemănarea dintre noi două. - Asemănarea? Între tine și mine?
Stai să văd. Întoarce-te pe o parte.
Și-n cealaltă parte.
Ochii tăi sunt mai apropiați decât ai mei.
Urechile tale... Nu-ți face probleme, ai să crești printre ele.
Dinții tăi sunt puțin încălecați.
Și nasul ăsta! Ei bine, nu te îngrijora, dragă, asta se poate rezolva.
- Vrei să-i trag una pentru tine? - Stai. N-am terminat, încă.
Vrei să știi care-i cu adevărat diferența dintre noi?
Să mă gândesc. Eu știu să mă duelez și tu nu?
Sau, eu am clasă și tu nu? Alege.
Ar trebui să...
Domnișoarelor, e timpul să întrerupem manifestarea asta de dragoste.
Annie, Hallie. Adică, Hallie, Annie.
Adică... Hei!
Scuze, doamnelor. Două perechi. Uitați-vă și plângeți.
Eu ies.
- Deci asta-i tot? Nu mai jucați? - Nu mi-a mai rămas nimic.
Voi încerca eu o lovitură.
Ia loc, Parker.
Dă-mi cărțile.
Îți spun ce-am să fac. Am să fac o mică înțelegere cu tine.
Cine pierde, sare-n lac după joc.
- Excelent. - Dar fără haine.
Și mai bine. Începe să te dezbraci, Parker.
Quintă. De carouri.
Ești bună, James.
Dar... nu destul de bună!
În onoarea voastră, o "baie" regală.
- Îmi place costumația de ziua mea. - Arată bine.
Ia-i hainele.
Desigur. Bine.
Dacă asta vreți, așa să fie.
Jur că ți-am văzut clona diavolească strecurându-se în dimineața asta.
Sunt așa de obosită. Mă bag înapoi în pat să dorm până la prânz.
Nu prea pare să fie posibil, gagico.
- De ce nu? - De asta.
Nu... se poate.
- Liniște. - Sper că dorm.
Drumul e liber. Gata, să intrăm.
- Vremea răzbunării. - N-o trezi.
Cu grijă.
Ai adus lapte?
Doamne.
Nu m-a prins.
Fata asta e fără îndoială...
cea mai meschină și mai urâtă creatură care s-a târât pe planeta asta!
Mulțumesc. Mulțumesc foarte mult.
- Bună dimineața, fetelor. - Bună dimineața, Marvas.
Marvas!
Inspecție neașteptată.
Atenție!
Nu, nu, Marva. Nu intra acolo.
Una dintre fete s-a îmbolnăvit azi noapte și e mare, mare mizerie.
Nu-i agrava situația. E chiar dezgustător.
Ei bine, dacă cineva s-a îmbolnăvit, dragă, atunci chiar trebuie să intru.
- Dă-te la o parte, dragă. - Nu, nu, chiar. Insist.
Nu te pot lăsa să intri. E foarte contagioasă.
Pe cuvânt.
De fapt, suntem toate în regulă înăuntru,
doar dacă nu cumva știe Hallie Parker ceva ce noi nu știm.
Chiar. Insist. Deschideți și vedeți cu ochii dumneavoastră, doamnă.
Dă-te la o parte, Hallie.
Mamă!
Nu! Nu!
- Ți-am spus că-i mizerie înăuntru. - Ea trebuie să fi știut. Ea a făcut-o!
Tu! Și tu!
Vă faceți bagajele!
Bine, fetelor. Restul...
înapoi la activitățile voastre.
Voi doi... la izolator.
E înțepenită.
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
- Aici e... - Cuppy.
S-a stricat vreuna dintre posterele tale?
- Doar frumosul Leo DiCaprio. - Cine?
N-ai auzit de Leonardo DiCaprio?
Dar, totuși, cât de departe e Londra?
Păi, de aici, sunt 3.000 mile,
dar uneori pare mult mai îndepărtată.
- Cât de departe e casa ta? - California e la capătul celălalt al țării.
De fapt, uite o poză a casei mele.
- E minunată. - Da.
Am construit-o când eram mică. Avem prispa asta incredibilă
cu priveliște spre toată podgoria.
- Și atunci... - Cine... Cine-i ăsta?
Ăsta-i tatăl meu. Nu știa că e fotografiat
altfel s-ar fi întors.
E cam cel mai bun prieten al meu. Facem totul împreună.
- Ce s-a întâmplat? - E răcoare aici, asta-i tot.
- Vrei? - Sigur, îmi place Oreos.
Acasă le mănânc cu... le mănânc cu unt de alune.
Chiar? E ciudat. Și eu la fel.
Glumești. Majoritatea oamenilor găsesc asta complet dezgustător.
Știu. Nu înțeleg.
Nici eu.
Cum arată tatăl tău?
Adică, e genul cu care poți sta de vorbă,
sau e unul dintre aceia dependenți de muncă
care spun: "Vorbim mai târziu, dragă"
dar nu se întâmplă niciodată asta?
- Urăsc asta. - De fapt, eu n-am tată.
Adică, am avut unul cândva, presupun.
Dar părinții mei au divorțat cu ani în urmă.
Mama mea nici măcar nu amintește de el.
Ca și cum s-ar fi evaporat, sau așa ceva.
E înfricoșător câți oameni nu mai stau împreună acum.
- Mie-mi spui. - Câți ani ai?
Fac 12 pe 11 octombrie.
- Și eu la fel. - Ziua ta e pe 11 octombrie?
- Da. - Cât de ciudat ți se pare?
Extrem de ciudat.
S-a oprit ploaia.
Vrei să mergi să iei un Popsicle, sau altceva?
- Ce s-a-ntâmplat? - Hallie, cum e mama ta?
N-am cunoscut-o niciodată. Ea și tatăl meu s-au despărțit cam pe când eram bebe.
Nu-s sigură. Lui nu-i place să vorbească de ea.
Dar știu că era foarte, foarte frumoasă.
De unde știi?
Pentru că tata are o poză veche de-a ei ascunsă în sertarul pentru ciorapi,
și mă prindea uitându-mă la ea tot timpul, așa că mi-a dat-o mie s-o țin.
Uite, chiar mi-e sete. Sigur nu vrei să te duci în sala de mese să iei o limonadă?
Vrei să nu te mai gândești la stomacul tău în momente ca astea?
- În momente ca ce? - Nu-ți dai seama ce se întâmplă?
Adică, gândește-te.
Eu o am doar pe mama,
iar tu îl ai doar pe tata.
Nu ți-ai văzut niciodată mama,
nu mi-am văzut niciodată tatăl.
Ai o poză veche de-a mamei,
eu am o poză veche de-a tatei.
Dar a ta e probabil o poză întreagă.
A mea e o chestie penibilă,
boțită și ruptă chiar de la mijloc și...
Ce cauți în cufărul tău acolo?
Asta.
E o poză a mamei mele,
și e la fel de ruptă.
Chiar de la mijloc?
Chiar de la mijloc.
Asta e chiar... ciudat.
Bine.
La trei, ni le arătăm una alteia, da?
Da.
Unu.
Doi.
- Trei. - Trei.
- Asta-i tatăl meu! - Asta-i mama mea!
Ăsta-i clopoțelul de prânz.
Nu-mi mai este chiar atât de foame.
Deci, dacă... dacă mama ta...
e mama mea...
și tatăl meu e tatăl tău...
și amândouă suntem născute pe 11 octombrie...
atunci tu cu mine suntem...
surori.
Surori?
Hallie, suntem gemene.
Nu știu ce să spun.
Ce ții acolo?
Medalionul. L-am primit când m-am născut.
Are un "H" pe el.
Și eu l-am primit pe-al meu când m-am născut,
doar că al meu are un "A" pe el.
Acum mi s-a făcut pielea de găină.
Doamne, deci nu sunt copil unic.
Sunt geamănă. Sunt geamănă... Sunt două ca mine.
Adică, două ca noi.
- Asta-i ca... - O minte încețoșată.
- Total. - Complet.
- Doamne. - Doamne.
Spune-mi, cum e mama?
Creează rochii de mireasă.
Chiar?
De fapt, e chiar faimoasă.
Chiar o prințesă din Grecia a cumpărat o rochie de la ea.
Știi ce-i interesant?
Nici unul dintre părinții noștri nu s-a recăsătorit.
A fost vreodată tata cât pe ce să se recăsătorească?
Niciodată. Mereu spunea că sunt singura fată din viața lui.
Da, nici mama n-a ajuns vreodată pe-aproape.
Am o idee strălucitoare.
Serios. Sunt un adevărat geniu.
Vrei să știi cum e tata, da?
Da.
Și eu mor s-o cunosc pe mama.
Așa că eu mă gândeam... N-o iei razna, da?
Mă gândeam că ar trebui să ne schimbăm locurile.
Când se termină tabăra mă întorc la Londra ca tine,
iar tu te duci în California ca mine.
Ce?
Annie, putem s-o facem. Suntem gemene, nu?
Hallie, suntem complet diferite.
Și care-i problema? Eu te învăț să fii eu...
tu mă înveți să fiu tu.
Uite, deja pot fi ca tine.
Da, vrei să știi diferența dintre noi două?
Eu am clasă și tu nu.
Haide, Ann. Trebuie să-mi cunosc mama.
Adevărul e, știi, dacă ne schimbăm,
mai devreme sau mai târziu vor trebui să ne reschimbe.
Și când o vor face, vor trebui să se reîntâlnească,
- față-n față. - După toți anii ăștia.
Mulțumesc. Ți-am spus că-s genială.
Bine. Ăsta-i bunicul.
- E atât de drăguț. Cum îi spunem? - Bunicule.
De ce nu m-am gândit la asta?
El e Martin, e valetul nostru.
Avem un valet?
Bine. Prima dată, camera de zi. Apoi aici, e sufrageria...
dar nu mâncăm niciodată acolo, cu excepția Zilei recunoștinței...
a Crăciunului și, bineînțeles, a zilei de 11 octombrie.
Bine. Sunt gata.
- Nu-mi scoate ochii! - Bine. Desigur.
Scuze. Eram puțin agitată.
Tu ești agitată? O fată de 11 ani tunde părul meu!
Hei, ai vorbit ca mine.
Păi, asta și trebuie, nu? Haide, fă-o.
Nu te panica. Arăți bine.
Arată bine.
E așa de... înspăimântător.
Dragă, n-ai arătat niciodată mai bine.
Doamne!
Ce-i?
Am găuri în urechi.
Nu. Nu, nu și nu.
N-o fac. Scuze, e numărul greșit.
N-o fac. Refuz.
Atunci tăiatul părului tău a fost degeaba,
pentru că nu se poate să mă duc în tabără
cu găuri pentru cercei și să mă întorc fără ele.
Adică, haide. Fii serioasă.
Ac sterilizat.
Ești sigură ce faci?
Liniștește-te. Am fost cu toate prietenele mele să-și facă găuri în urechi.
E o nimica toată. Închide, doar, ochii,
și va fi gata înainte să-ți dai seama.
- Cercelul e gata? - Da.
Bine. Dă-mi mărul.
Mulțumesc.
Relaxează-te. Îți spun, nu e mare lucru.
La trei, dă gheața la o parte.
Unu... doi...
trei.
Fetelor, e timpul să vă luați la revedere.
- Trebuie să ne urcăm în autobuze. - Autobuzele unu și doi, pleacă.
Ne vedem vara viitoare, promit.
Bine, sună-mă în fiecare zi.
Bine. Și scrie-mi. Nu uita.
N-o să uit.
Bine. Asta e.
Nu uita, trebuie să afli cum s-au cunoscut mama și tata.
- Și tu trebui să afli de ce s-au despărțit. - Annie James,
- mașina ta e aici. - Tu ești.
Ăsta-i biletul și pașaportul. Martin te va lua de la aeroport mâine dimineață.
- La ce oră pleci? - Mai am câteva ore. Sărut-o pe mama.
- Și tu pe tata din partea mea. - Annie James, în față.
Pa.
- Pa. - Ultima strigare, Annie James.
- Pa-pa. - Pa.
Noroc.
Bine. Asta e.
Doamne, sper să mă placă.
Te rog, să mă placă.
Te rog.
- Annie! - Martin.
- Mi-a fost dor de tine. - Și mie.
- Ce-ai făcut cu părul? - M-am tuns. Îți place?
Îmi place. Te schimbă.
Și ți-ai făcut și găuri în urechi.
Bate palma, prietene.
- Din nou acasă. - Mulțumesc.
Asta e. Primbrook Lane, numărul 7.
Alo?
Bunicule?
- Am ajuns. - Asta e fetița mea?
Așa înăltuță și subțire?
Da, eu sunt.
Bine ai venit.
- Te-ai distrat bine, piersicuță? - Grozav.
Ce faci?
- Miroseam, doar. - Miroseai?
Vreau să-l păstrez în amintire.
Ani de-acum încolo, când voi fi mare,
întotdeauna îmi voi aminti de bunicul...
și cum mirosea întotdeauna a...
mentă și tutun de pipă.
Mă bucur că te am înapoi.
Annie?
- Mamă. - Te-ai întors.
- Nu pot să cred că ești tu. - Și eu nu pot să cred că ești tu.
Și cu părul scurt. Cine ți l-a tuns?
O fată pe care am cunoscut-o în tabără. Nu-ți place?
Ba nu, îmi place mult.
Ți-ai făcut și găuri în urechi?
Mai ai și alte surprize?
Cercei cu clopoței, tatuaje?
Dragă, ce e?
Iartă-mă. E doar...
Mi-ai lipsit atât de mult.
Știu.
- Parcă ai fi fost plecată dintotdeauna. - Nici nu știi.
Deci, haide. Spune-mi, ți-a plăcut toată lumea? A fost distractiv?
Martin!
Am găsit un pasager clandestin în bagajele tale.
Doamne. Cuppy!
- Cuppy? - E... al prietenei mele,
cea despre care... îți spuneam.
Nu-mi închipui cum a ajuns în valiza mea.
Din moment ce nu e Cuppy-ul nostru, putem să ne dispensăm de creatura asta?
Nu! Adică, nu. Am să i-l trimit prin poștă.
Îi place chestia asta mult... mult, mult.
Și a dormit cu chestia asta toată viața ei,
și n-ar putea să stea... de exemplu, într-o țară străină fără el.
Nu, nu. Am să am eu grijă de el.
Asta-i tot, Martin. Mulțumesc.
Alo!
Bună. Cum merge cu făcutul pozelor?
Nu te poți descurca fără mine?
Adică, Annie tocmai a ajuns acasă din tabără.
Bine. Stai puțin.
Annie, ți-ar displăcea să mergi cu mine până la studiou?
Nu, mi-ar plăcea.
E incredibilă. Tu ai creat-o pe asta?
Păi, a trebuit să fac ceva în timp ce erai în tabără.
- Nu crezi că e prea... - Nu, e superbă. Îmi place.
Știi cine ar arăta cu adevărat frumoasă în rochia asta?
- Adică, într-adevăr frumoasă? - Cine?
- Tu. - Eu?
Știi ce? Cred că timpul scurs te-a făcut puțin aiurită.
Haide. Hai să vedem ce e cu agitația asta.
Bine. Sunt aici.
Suntem salvați.
Bună, Angela.
Bună. Scuze, nu știm ce să facem cu voalul.
Dacă-l poartă, îi acoperă spatele rochiei, iar dacă nu,
- rochia arată... - Incompletă, ai dreptate.
Poți să încerci să te întorci pe-o parte cu bărbia ridicată?
Da, văd care-i problema. Îmi dai voalul? Annie, dragă,
dă-mi una din pălăriile alea din vitrină.
- Eu? - Da.
- Pe care o preferi? - Pe cea albă.
Și eu.
Încearcă asta.
Acum, aruncă voalul pe spate.
Asta e. Acum, întoarce-te. Vreau să văd spatele rochiei.
Așa e frumoasă. Ai prins asta? Prinde-o cum cade. Chiar aici, jos.
Nu te gândi la buchet. Ești măritată de-acum. Trebuie să înveți să jonglezi.
Nu te forța să arăți fericită. E ziua nunții tale.
Mama mea e atât de tare!
Cu toate rochiile astea de mireasă pe care le-ai creat nu ți-a trecut prin gând
să te măriți din nou, sau cel puțin să te gândești la cuvântul ăla cu "T".
Cuvântul cu "T"?
- Tatăl meu. - Acel cuvânt cu "T".
Ei bine, nu, de fapt,
nici măcar n-am purtat o rochie de mireasă când m-am măritat cu cuvântul ăla cu "T".
- Nu? De ce nu? - De ce această subită curiozitate
legată de tatăl tău?
Păi, poate pentru că niciodată nu vorbești de el.
Și nu poți condamna un copil care se întreabă.
Mamă, nu poți evita subiectul la nesfârșit.
Cel puțin spune-mi cum era.
Bine. Era chiar încântător, ca să-ți spun drept.
Când ne-am cunoscut, era... de fapt, cu totul încântător.
- Bine? - Bine.
Și l-ai întâlnit aici, în Londra?
- Ne-am întâlnit pe Q.E. 2. - Q.E. cum?
Queen Elizabeth 2. E o navă de croazieră care navighează de la Londra la New York,
pentru că nu-mi plăcea să zbor și nici tatălui tău.
Ne-am întâlnit în prima seară la bord. Stăteam unul lângă altul la cină.
- E american, știi. - Serios?
Și a fost dragoste la prima vedere?
Știam eu c-ai să mă întrebi toate astea într-o zi. Taxi!
Dragul meu tată.
Mă întreb ce face în momentul ăsta.
Mulțumesc.
Doamne.
El e.
Bună, Hal!
Bine ai venit acasă, puștoaico.
Vino în brațele mele, răutate mică.
Tată. În sfârșit.
Sper că nu te-ai distrat prea bine în tabără, pentru că nu te mai las.
Mi-ai lipsit prea mult.
Ce s-a întâmplat cu tine, Hal?
E ceva schimbat.
Te-ai mai înălțat?
Deci, care-i treaba, tati?
Adică, cum e Chessy și restul lumii?
Bine. Toată lumea e bine. Abia așteaptă să te vadă.
Opt săptămâni chiar e prea mult, Hal.
- Multe s-au mai întâmplat pe-aici. - Multe mi s-au întâmplat și mie, tată.
Adică, simt parcă aș fi o altă femeie.
Ce e? M-am tăiat, cumva, cu lama?
Nu, doar... E ca și cum te-aș vedea pentru prima dată.
Adică, știi, a trecut atâta timp.
Și mie îmi pari mai înalt, tati.
Hai, șoricel. Să mergem acasă.
Apropo, mulțumesc pentru toate scrisorile alea.
Chiar mă bucur că ți-am luat foile alea personalizate
pe care le-ai vrut.
Păi, am vrut să-ți scriem, tati, dar totul a fost așa de...
"Scriem"?
Eu și prietena mea.
Am cunoscut o fată în tabără și am devenit foarte apropiate.
- Grozav. - Practic ca două surori.
- Era o fată încântătoare. - O fată încântătoare?
Dintr-o dată ai devenit atât de elevată?
Încă-ți mai rozi unghiile, după cum văd.
- Tată, ai remarcat. - Cum adică am remarcat?
Ți le rozi de când te știu.
Dar m-am decis să mă opresc, tată. E un obicei oribil.
"Fată încântătoare", "obicei oribil".
Ce-am făcut, te-am trimis într-o tabără, sau să-ți termini școala?
Și de ce tot spui "tati" la sfârșitul fiecărei declarații?
Scuze. N-am băgat de seamă că fac asta, tati.
Scuze, tati.
Vrei să știi de ce tot spun "tati"?
Adevărul?
Pentru că ți-a lipsit bătrânul tău tată atât de mult, așa-i?
Exact. Pentru că în toată viața mea...
Adică, știi, din ultimele opt săptămâni,
n-am putut să spun "tati". Niciodată. Nici măcar o singură dată.
Și dacă mă întrebi pe mine, vreau să spun că
un tată e o persoană de neînlocuit în viața unei fete.
Gândește-te la asta. E o zi întreagă dedicată celebrării taților.
Închipuiește-ți viața cuiva fără tată...
care să nu fi cumpărat vreodată o felicitare de Ziua Tatălui,
care să nu fi stat niciodată în brațele tatălui,
să nu poată să spună vreodată, "Bună, tată" or "Care-i treaba, tată"
sau "Vorbim mai târziu, tată."
Adică, primul cuvânt al unui copil e întotdeauna "tata", nu-i așa?
Stai să văd dacă înțeleg... Ți-a lipsit faptul că n-ai putut să-mi spui tată?
Da! Chiar așa, tată.
Doamne. Doamne.
Acum parc-ai fi tu, cea pe care o știam.
Bună, frumoaso!
Uită-te la tine!
Ai crescut.
Ți-am simțit lipsa.
Să nu-ndrăznești să-l mai lași pe bătrânul tău tată să te mai trimită în tabără. Da?
Ești o fată-n creștere. Ai nevoie de aventură.
- Bine. - Ți-e foame?
Am făcut pâine de grâu și chili.
- De ce ești așa tăcută? S-a-ntâmplat ceva? - Nimic, doar...
Mă bucur să fiu acasă.
Hei, am auzit ceva de pâine și chili?
Da, sunt în cuptor. Deci...
Ceva s-a schimbat la tine, Hal.
Bag mâna în foc,
- că ceva chiar s-a schimbat la tine. - Chiar?
Păi, tot eu sunt. Pe cuvânt.
Bună, Sammy.
Ce e cu tine, aiuritule? E Hallie!
Probabil că miros a tabără, asta-i tot.
Ce e cu tine?
Parcă n-ai mai recunoaște-o.
E chiar mai bine ca în poze.
Bine, puștoaico. Ce vrei să faci mai întâi?
Întâi mănânci și-apoi despachetezi? Sau despachetăm, și apoi mănânci?
- Sau putem mânca în timp ce despachetăm. - Adică pot mânca în camera mea?
Da, aș putea spune cu siguranță că e o posibilitate.
Hei, Hal, când ești gata, coboară. E cineva pe care aș vrea s-o cunoști.
- Bine, tată. - Bine, Hal.
Uită-te la tine. Mereu mănânci.
- I-ai spus? - Nu.
Nicky.
- O să-i spun, o să-i spun. - Ce să-mi spună?
Hal, nu e treaba mea cum se face de râs tatăl tău. Da?
E băiat mare. Poate să facă ce vrea.
Bine. Bine. Deci, cine e?
Numele ei e Meredith Blake.
E publicistă din San Francisco.
Tatăl tău a angajat-o la începutul verii
să facă publicitate podgoriei.
Dacă mă întrebi pe mine, face o treabă mai bună vânzându-se pe sine decât strugurii.
Ce vrei să spui?
Uite, amândouă știm că tatăl tău
nu e genul de "burlac al lunii", suav și de bun gust.
Așa că trebuie să mă întreb, "Ce anume vede o tipă tânără și tare ca ea
la un tip care se fâțâie pe aici cu cămașa scoasă din pantaloni
și cu bolul său de cereale plin cu chili?"
Apoi am realizat că sunt un milion de motive pentru care fata aia se dă la el.
Și toate motivele stau în Banca Comunității din Napa Valley.
Vrei să spui că nu crezi că ea îl place cu adevărat?
Ce știu eu? Dar am să-ți spun un lucru.
Tipa asta l-a făcut pe tatăl tău să-i ciugulească din palmă.
Fac totul împreună. Călăresc împreună.
Înoată împreună. Ies la cină în fiecare seară.
Dar, știi ce? Fă cunoștință cu ea. Uită-te și singură. Ca să nu te influențez eu.
Asta-i fata mea.
Dragă, vreau să faci cunoștință cu o prietenă de-a mea.
Hal!
Ea e Meredith Blake.
Bună.
Bună, Meredith Blake.
Nu pot să cred că în sfârșit o întâlnesc pe faimoasa Hallie.
Am așteptat asta toată vara.
Chiar? Ei bine, iată-mă.
Nicky, e adorabilă!
Știi, la modul în care tatăl tău vorbea despre tine,
mă așteptam să cunosc o fetiță, dar ești atât de mare.
Fac 12 în curând. Tu câți ani ai?
26.
Doar cu 15 mai în vârstă decât mine. Tu câți ani ai, tată?
Dintr-o dată te interesează matematica.
Uite, eu mă duc înăuntru. Mă duc să-mi mai iau niște chili,
și poate o sticlă de șampanie, să sărbătorim.
- Ce sărbătorim? - Întoarcerea ta acasă, bineînțeles.
Vin repede.
Meredith Blake.
Bună, părinte Mosby.
Bineînțeles. Nu, am înțeles că e pentru un ajutor aici?
Da. Am scris totul aici.
Bine, pare să merite, sunt de acord.
Dar, din nefericire, văd că domnul Parker
va fi plecat din țară în perioada aia.
Da. Absolut. Am să-i spun despre asta.
Mulțumesc.
Deci, cum a fost în tabără, Hal? A fost fabulos?
Tatăl meu pleacă din țară?
Nu. A trebuit să spun o mică minciună ca să-l scap de ceva.
Știi, n-am auzit niciodată un bărbat să vorbească despre fiica lui
așa cum vorbește Nicky despre tine.
Voi doi sunteți incredibil de apropiați.
Ei bine, știi, suntem mai mult decât apropiați.
Suntem totul unul pentru celălalt.
Scuze. Te-am udat, Mer?
Doar puțin, Hal.
Hei. Ghici ce?
Tatăl tău m-a invitat să călăresc ieri, și m-a lăsat să iau calul tău.
Sper că nu te deranjează.
Nu. Probabil s-a obișnuit de acum să fie călărit de femei străine.
Nu că ai fi străină.
De fapt, în comparație cu altele, tu ești relativ normală.
Altele? Care altele?
- Vrei un 931? - Ce e 931?
Informații... despre celelalte femei.
Nu pot spune că te condamn.
Și eu aș vrea să știu dacă-s a 28-a... adică a 29-a, în viața unui bărbat.
Sunt a 29-a?
Da. E mereu aceeași rutină...
călărie prin podgorie,
cine romantice cu vinul său cel mai special,
- înot sub clar de lună... - Iată...
o sticlă din vinul meu special.
Fetelor, ați găsit despre ce să discutați cât timp am fost plecat?
- Asta înseamnă da? - Sigur asta înseamnă.
Vrea cineva să răspundă, vă rog?
Familia James. Annie?
Da, Martin.
Dragă. Mi se părea că ești tu la telefon.
Scuze. Cu cine doriți să vorbiți?
Annie? Desigur.
Un moment, vă rog.
Cineva, Mildred Plotker, te caută.
Are o voce ca și cum ți-ar fi soră geamănă.
Soră geamănă? Foarte haios.
Bună, Martin. Alo?
Mildred, dragă. Bună. Ce mai faci?
- Hei, cum merge acolo? - Totul e chiar încântător aici.
Ne așteptăm la puțină ploaie azi.
Dar, Mildred, poți... poți s-aștepți puțin?
Bine, dar repede, Hal. Trebuie să-ți vorbesc.
Bine. Acum pot vorbi. Doamne! Mama e incredibilă.
Nu-mi vine să cred că mi-am petrecut toată viața fără s-o cunosc.
E... frumoasă și amuzantă...
și isteață, și-mi plac rochiile pe care le creează.
Dar...
Am făcut-o să vorbească despre cum s-au cunoscut ea și tata. Și dacă mă întrebi,
- există o mică posibilitate să... - Hallie, oprește-te!
Avem o mare problemă. Trebuie s-o aduci pe mama aici, imediat.
Imediat? Ai înnebunit? Am stat doar o zi cu ea.
Abia încep s-o cunosc. Nu pot. Nu vreau.
Dar e o urgență! Tata e îndrăgostit.
Pleacă de-aici! Tata nu se îndrăgostește.
Adică, cel puțin, nu serios.
Crede-mă. E serios cu tipa asta.
O ține tot timpul de mână, o sărută pe gât,
și-și întârzie mâna pe mâna sau piciorul ei.
- Chiar? - E dezgustător.
Ei bine, trebuie să-i desparți. Saboteaz-o. Fă tot ceea ce trebuie.
Încerc, dar am un mic dezavantaj.
Îl cunosc de doar 12 ore.
Hal, trebuie să te întorci aici să mă ajuți.
Annie, nu pot. Vreau să petrec mai mult timp cu mama.
Ce se petrece?
Ann, mai ești? Abia te aud. Ann.
- Sunt aici. Ce faci... - Centrala. Centrala.
- Cred că te-am pierdut, Ann. - Alo?
Mulțumesc de ajutor, Hal.
Bună. Vorbeam la telefon cu o prietenă din tabără.
Da. E... o tradiție veche din tabără.
Să vorbești cu prietenii din dulap. Stupid, știu, dar...
Deci, vrea cineva micul dejun?
Bine. Iată. Cea mai importantă masă a zilei.
Ouă ochiuri, șuncă, pâine prăjită...
și, în caz că-ți este foarte foame,
o bucată de chec cu ciocolată, care miroase incredibil,
- dacă pot să spun așa. - Mulțumesc, Chessy.
Iar nu ți-e foame?
Abia te-ai atins de chili, mâncarea ta preferată.
Și acum nu vrei micul dejun? Ești bolnavă, dragă?
Sunt bine. Promit.
Unde-i tata?
El și domnișoara "O să iau o jumătate de grepfrut, mulțumesc"...
au plecat acum o oră.
Ai dormit mult, și n-a vrut să te trezească.
Bineînțeles, și eu aș fi dormit mult, dacă aș fi stat până la miezul nopții
dând telefoane misterioase din baia mea.
Asta.
Am sunat o prietenă din tabără, Mildred.
Stă în New York.
Înțeleg. Deci ai vrut să aștepți și s-o suni pe Mildred...
la o oră potrivită pentru ea, având în vedere diferența de fus orar.
Deci, ai așteptat până s-a făcut ora 3:00 dimineața la ea?
- Atunci e perfect logic. - De fapt...
era 7:00 seara, ora ei.
Vezi, ea stă în New York, dar e în vacanță
cu familia ei în Bora-Bora.
Bine-ai întors-o.
Bine, uite, istețime, tatăl tău vrea
să te întâlnești cu el la biroul lui de îndată ce termini cu micul dejun.
Așa? Mulțumesc.
Sunt gata.
Câinele ăsta se poartă așa ciudat.
Pa, Chessy. Mulțumesc, din nou, pentru micul dejun. A fost grozav.
Împinge, Hal.
Scuze. Am... uitat.
Dragă, chiar mă bucur că ești aici,
pentru că am ceva important să-ți spun.
E haios, pentru că și eu am ceva important să-ți spun.
- Da? Păi, începe tu. - Nu, tu.
Bine. Vreau să-ți vorbesc despre Meredith.
Și eu vreau să-ți vorbesc despre mama mea.
- Ce-i cu Meredith? - Ei bine, ce-i cu mama ta?
Tată, am aproape 12 ani. Cât timp crezi
că am să înghit povestea aia că m-a adus barza?
Haide, Hal. Am vorbit despre mama ta.
Nu, n-am vorbit. Nu cu adevărat.
O fată are nevoie în viața ei mai mult decât o jumătate de fotografie ruptă.
Tată, sunt aproape o adolescentă.
Recunoaște. Am nevoie de o mamă.
Știi ce? Ai dreptate.
Ai perfectă dreptate. Chiar ai nevoie de o mamă. Lucru care mă duce la...
- Meredith. - Salut. Bună, Hal.
Bună.
Hallie, el e asistentul meu, Richard.
Richard, ea e fata lui Nick, cea despre care ți-am vorbit atât.
- Bună. Ce faci? - Bună.
- I-ai spus? - Aproape.
Hei, dacă ești liberă mai târziu,
ce-ar fi să luăm toți prânzul pe terasă?
De fapt, i-am promis lui Hal că ne vom petrece împreună după-amiaza.
Nici o problemă. Am destule de făcut.
Lucrez la desenul unei noi etichete, Nicky, care să te reprezinte pe T-I-N-E.
O să-ți placă. Ne vedem la cină, dragă.
- Pa, Hal. - Pa.
Primul lucru pe care am să-l fac va fi să trimit copilul ăsta cu două fețe
să învețe undeva în Timbuktu.
Femeie de gheață!
Și mândră de asta, puiule.
Haide, tată.
Bine. Bine. Ai câștigat.
Oprește-te. Mai lasă calul să respire.
Hoa, Sprout.
Deci, dulceață, te bucuri că mergem în excursie cu cortul?
- Ce excursie? - Ce excursie?
Cea în care mergem în fiecare vară...
înainte de începerea școlii.
Acea excursie. Da. Sigur. Abia aștept.
Deci, Hal...
Ce crezi despre Meredith?
Ca ce, tată? Ca...
publicista ta, ca prietena ta, ca...
Nu. Doar ce crezi despre ea. Ca persoană.
E drăguță.
Are un păr drăguț, dinți buni.
Poate să spună pe litere "tine".
Cinstit, tată, femeia mi-e complet străină.
De ce vrei părerea mea, totuși?
Ei bine, am să-ți spun de ce, Hal.
- Deoarece crezi sau nu... - Să ne întrecem până la fermă, tată.
Hal.
Hal, încerc să-ți spun ceva.
Hei! Mai ușor.
Sunt prinsă peste cap, aici. N-nu pot să mă descurc.
Chiar nu pot. Sunt doar un copil.
Ai ceva de povestit aici, Hal?
Chessy, am... am tras o sperietură.
Eu te-am speriat?
Tu m-ai speriat. Nu știam că erai... aici.
Ești sigură că n-ai nimic să-mi spui?
Cum ar fi, de ce nu te recunoaște Sammy și nu mai vine la tine.
Sau de ce ți s-a schimbat apetitul.
Sau de ce, dintr-o dată, ești atât de stilată
și folosești expresii ca, "am tras o sperietură."
Chessy, m-am... schimbat mult peste vară, asta-i tot.
Bine.
Dacă nu te-aș fi cunoscut mai bine aș fi spus că ești aproape ca...
Uită. E imposibil.
Aproape ca cine, Chessy?
Nimeni. Nimeni. Uită ce ți-am spus.
Aproape ca... Annie?
Știi de Annie?
Eu sunt Annie.
Hal!
Hal, de ce-ai fugit de mine așa?
Ți-am spus că vreau să-ți spun ceva.
Chessy, de ce te uiți la ea așa?
Așa cum?
Nu mă uit în nici un fel special la ea.
Mă uit la ea ca și cum m-aș fi uitat 11 ani la ea.
Din ziua în care a venit de la spital...
6 pounzi, 11 uncii, 21 inch lungime...
Așa mă uit la ea.
Pot s-o îmbrățișez?
E atât de frumoasă
și atât de mare.
Am să-ți fac ceva special de mâncare.
Ce ți-ar plăcea? Orice? Știi ce?
Nu contează. Am să merg să pregătesc tot ce avem.
Bine? Bine.
Hal, vino aici. Acum, avem de vorbit.
- Bine. Spune. - Bine.
Dulceață,
vreau să știu ce părere ai avea dacă Meredith
ar face parte din familie.
- Parte din familia noastră? - Da.
- Cred că-i o idee grozavă. Inspirată. - Da? Crezi?
- Minunat. Chiar? - Chiar? Crezi?
Total. Adică, ca un vis împlinit. Întotdeauna am vrut o soră mai mare.
Dulceață, cred că ți-a scăpat esențialul.
Nu, nu. Vrei s-o adopți pe Meredith.
E atât de drăguț, tată.
Nu, n-o adopt.
O... iau de soție.
De soție! Asta-i nebunie!
Cum să te căsătorești cu cineva atât de tânără că poate să-mi fie soră?
Hal. Hal. Hal, calmează-te.
Hal.
Vorbești franceza?
Am învățat în tabără.
Bine. Îmi pare rău.
Hai să discutăm asta calm, calm și rațional.
Da, și în engleză, dacă nu te superi. Bine?
Bine.
Iubito, ce te-a apucat?
Nimic. Nimic. Doar... Doar...
Tată, nu te poți însura.
Va distruge complet, totul.
Hal. Hal.
Hallie.
Nu te uita la mine. Eu nu știu nimic.
Credea că vreau s-o adopt?
- Bună, păpușă. - Bună.
Arăți stresat, puiule.
- Ce zici de un martini? - Ce zici de unul dublu?
Vine imediat.
Chessy.
Nu-ți place? E tocmai ce ne trebuie. E o casă așa de mare.
Chessy!
Ai sunat?
Două martini, te rog. Iar domnului Parker dublu.
Chess, te rog. Am o migrenă.
I-am spus lui Hallie.
I-ai spus? Și?
A explodat. A început să țipe-n franțuzește.
Nici măcar n-am știut că vorbește franțuzește.
Nu știu ce a apucat-o.
Nicky. Reacția asta e clasică.
E "Tata se recăsătorește - partea I".
M-aș fi neliniștit dacă n-ar fi făcut asta.
Uite. Ce-ar fi să merg eu să vorbesc cu ea?
Știi, ca de la femeie la femeie.
Cred că e puțin sensibilă în ceea ce te privește, acum.
De asta trebuie s-o fac.
Trebuie să spargem gheața cândva.
Poartă-ți cămașa așa.
Îmi place când pot să văd puțin păr pe piept.
Cioc, cioc. Pot să-ți țin companie?
Sigur.
Cred că vestea logodnei...
- te-a șocat puțin, nu? - În linii mari.
Știi, îmi amintesc cum era când aveam 11 ani.
Am avut primul iubit la 11 ani. E o vârstă minunată.
Tocmai începi să te simți ca o femeie,
și, crezi sau nu, curând, vei înțelege...
cum e să fii îndrăgostit.
Eu? Nu prea cred.
Nici nu mi-a ieșit molarul de 12 ani.
Bine. Crede pe cineva care
și-a primit molarul foarte devreme în viață,
că să fii îndrăgostit e un mister fantastic,
care face pe bărbat și pe femeie...
Nu vreau să par o ticăloasă când tu pari să fii așa atentă cu mine,
dar știu ce mister vede tatăl meu în tine.
Știi?
Ești tânără, frumoasă și sexi.
Și, hei. Tipul e și el om.
Dar dacă mă întrebi pe mine, căsătoria ar trebui
să se bazeze pe ceva mai mult decât sex, nu-i așa?
Măi.
Tatăl tău te cam subestimează.
Dar tu n-o vei face, nu-i așa, Meredith?
Să fii frumoasă și tânără nu-i o crimă, știi?
Și pentru 931 al tău, îl ador pe tatăl tău.
E exact genul de om cu care plănuiam să mă mărit.
Ăsta-i singurul adevăr, scumpo,
și nimic din ce-ai face n-o să stea între noi.
Îmi pare rău că ți-o trântesc așa, îngeraș,
dar nu mai ești singura fată din viața lui Nick Parker.
- Obișnuiește-te. - Dacă ăsta e singurul adevăr,
atunci banii tatălui meu
n-au nimic de-a face cu tine care vrei să te măriți cu el, nu?
Bine, pisico. Ascultă, și ascultă bine.
Am să mă mărit cu tatăl tău în două săptămâni, îți place sau nu.
Așa că-ți sugerez să nu te mai pui cu mine.
Problema te depășește. E clar?
Cristal.
Martin, încă unul, te rog.
Cred că ai crescut trei inch, jur,
în șase săptămâni.
Potrivită alegere a vinului, apropo, Martin.
Mulțumesc, domnule.
Pot să iau o gură?
Nu cred că o să-ți placă.
Dacă mă întrebi pe mine, buchetul e puțin prea robust pentru un Merlot,
dar, încă o dată, sunt părtinitoare cu strugurii ușori din California.
A învățat despre vinuri în tabăra aia de vară?
Probabil.
Dragă, ești în regulă?
Cred că am luat o gură în plus.
Știi, mamă, simt că mi-ar prinde bine un pic de aer curat.
E-n regulă dacă fac câțiva pași pe-afară?
Ți-e bine? Vrei să te însoțesc?
Nu, nu, nu. Va fi bine. Am doar o ușoară abureală, asta-i tot.
"Abureală", nu?
Da, aș vrea să sun cu taxă inversă în America, vă rog.
Alo.
- Ce e? - Hal, sunt disperată.
- Tata se însoară. - Cum adică, se însoară?
Adică frac, rochie albă... toată poezia.
- Ce? - Nunta e în două săptămâni.
Așa că, dacă mai e vreo șansă ca mama și tata să fie împreună,
trebuie s-o facem repede, și vreau să spun, foarte repede.
Bine. Deci, eu și mama mergem la teatru diseară.
Am să lansez bomba la prima oră a dimineții.
Bine. Mulțumesc.
- Și, Hallie, grăbește-te! - Bine, o voi face.
Scuzați, sir.
Acum, ce-ai spune ca tu și cu mine să avem o mică plimbare
prin parc. Ei, micuță doamnă?
- Bine. - Acum...
- Haide. Despre ce e vorba? - Ei bine, e o poveste lungă.
Ei bine, e un parc mare și avem o mulțime de timp, știi.
Ei bine, întâi de toate...
Doar fă-o, piersicuță.
Dragă, intră. Trebuie să termin schița asta
și s-o trimit la Paris.
Și apoi, ce-ai spune ca noi două să ieșim să luăm prânzul
și să ne petrecem restul zilei prin Harrod?
Nu pot, mamă.
Scuză-mă. Trebuie să plec din oraș azi.
Trebuie să pleci din oraș?
Și unde te duci, dacă-mi permiți să te întreb?
- Annie. Annie. - Acolo trebuie să mă duc.
- Trebuie să merg s-o văd pe Annie. - Înțeleg. Și unde ar putea fi Annie?
În Napa, cu tatăl ei, Nick Parker.
Tu nu ești Annie?
Asta e corect.
Tu ești Hallie?
Da.
Annie și cu mine ne-am întâlnit în tabără,
și ne-am decis să ne schimbăm locurile.
Îmi pare rău, dar niciodată nu te-am văzut,
și am visat la asta întreaga mea viață.
Și Annie simțea același lucru despre tata, așa că...
așa că, într-un fel, ne-am schimbat viețile.
Sper că nu ești supărată,
pentru că te iubesc așa de mult, și sper ca într-o zi
să mă poți iubi ca fiind eu, și nu Annie.
Dragă.
Te-aș fi iubit toată viața ta.
N-am fost așa de fericit în toată viața mea.
Deci, presupun că trebuie să ne schimbăm înapoi, așa e?
Ei bine, tehnic vorbind, tu aparții tatălui tău,
și Annie mie.
Copilul lui și copilul ei.
Fără supărare, mamă, dar aranjamentul ăsta chiar pute.
De acord, pute.
Atunci, eu zic să zburăm la Napa, să-i vedem pe Annie și tata
și să facem să cădem la înțelegere.
Și eu spun că ai dreptate.
Nu te îngrijora, dragă. Voi avea grijă de tot.
Nu trebuie să-ți faci griji. Da?
Îmi pare rău. Nu mă descurc.
Adică, nu l-am văzut sau auzit de Nick Parker în 11 ani,
și dintr-o dată zbor deasupra lumii ca să...
Nu sunt destul de matură pentru asta.
Dacă nu m-ar fi scos atâta din minți, încă aș mai fi fost măritată cu el.
Adică, am făcut înțelegerea asta, ca să nu mai fie nevoie să ne mai vedem vreodată.
Adică, uită-te la mine, Martin. M-ai văzut vreodată așa?
Nu răspunde la asta.
Adică, dacă nu mă recunoaște?
Nu, nu-mi răspunde nici la asta.
Deci, Hallie spunea că e... o bucată?
Era mai degrabă arătos.
Avea un zâmbet de-mi înmuia genunchii, dacă poți să-ți închipui așa ceva.
- Bine, sunt gata, mamă. - Grozav. Și eu. Aproape.
Mamă, valiza ta pare să fie complet goală.
Așa e. Scuze.
Ai vorbit cu tatăl tău, dragă?
Da. Da. Tocmai am închis, de fapt.
Spunea că e agitat la gândul că o să te vadă.
Agitat-nervos, ca și cum ar fi total, complet înfricoșat?
Sau agitat-incitat, ca și cum abia ar aștepta?
Agitat-incitat, cu siguranță.
Spune că ne vom întâlni mâine la amiază
la Stafford Hotel din San Francisco.
E incredibil de repede. Nu-i așa?
De ce nu te duci sus să iei biletele
- de la bunicul, în timp ce eu termin aici. - Bine.
Mincinosu' roade osu'.
Martin. Am o cerere chiar ridicolă,
oarecum copilăroasă, să-ți fac.
Martin, știi că ești mai mult decât un valet pentru mine.
Ești mai degrabă ca un frate iubitor care ne așteaptă. Din întâmplare...
- ...mă întrebam dacă... - Aș vrea să vă însoțesc în călătorie?
- E mai ușor așa? - Ai vrea, Martin? Mulțumesc mult.
Aș fi atât de recunoscătoare și nici măcar nu trebuie să vii ca valet.
- Ci ca prieten. - Doamnă, aș fi onorat.
Și pot spune ca prieten, dacă mi-aș vedea fostul,
după 11 ani și aș avea picioarele dumneavoastră,
aș purta puișorul ăsta.
Ați ucide în ea!
- Pa, dragă. - Urează-mi noroc.
Noroc.
- Pa, buni. - Pa, Hal.
Veniți la Napa de Ziua Recunoștinței, nu?
N-aș lipsi pentru nimic în lume.
Pa.
- Salută-l pe tatăl tău din partea mea. - Bine.
Aeroport, vă rog.
Bine. Pot fi aici în orice clipă.
Acum, poartă-te frumos, tati. E tot ce ți-ai putut dori
pentru fetița ta, plus alte milioane.
Atunci știi că voi fi drăguț.
Iată-l...
cu toată trupa de clovni!
- Bună, dragă. - Bună.
Hallie, Chessy și Sammy!
Ce faceți toți aici?
Iubitule, un câine la Stafford?
- Hal m-a implorat să-l iau. - Ești așa de slab.
Bun băiat.
Deci, Meredith. Aceasta-i familia?
Da. Mamă, tată. În sfârșit faceți cunoștință.
El e logodnicul și iubirea vieții mele, Nicholas Parker.
Bună, Nicholas. Mă bucur să te cunosc.
- Eu sunt Vicki. - Bună.
Și ea e adorabila fiică a lui Nick, Hallie.
Toată această întâlnire prenupțială a fost în întregime ideea ei, trebuie să vă spun.
Ce mai faci, tânără domniță? N-am auzit altceva
- decât lucruri frumoase despre tine. - Bună, animăluțule.
Poți să-mi spui tanti Vicki.
Cealaltă parte, doamnă.
A fost un zbor grozav. Nu-i așa?
Adică, atât de rapid.
Nu v-am mai văzut atât de însetată, doamnă.
Îți vine să crezi, Martin dragă, că n-am mai gustat vodcă până acum?
N-aș fi zis asta, doamnă.
Haide. Hai să dansăm.
Sunt în mare belea aici.
Dacă hotelul ne poate aranja, cred că încăperea asta e perfectă pentru nuntă.
Nu prea mare. Nu prea înghesuită.
Nu-mi displace ideea de a face nunta acasă,
dar aici ar putea fi minunat.
Am făcut deja cazarea. Ce-ar fi să urcăm,
să ne împrospătăm și să ne reîntâlnim pentru prânz?
Grozav!
- Ne întâlnim la bar în 10 minute. Bine? - Perfect.
Iubitule, acum, că suntem aici,
ce-ar fi să mergem și să vedem apartamentul nupțial?
Pariez că-i mortal.
Mi-am uitat poșeta.
Hei, ține-l! Sammy!
- Sammy. - Scuzați-mă. Ați găsit o poșetă...
Mulțumesc.
Mamă!
Dragă, nu trebuie să mă aștepți. Pot să găsesc camera și singură.
În plus, am nevoie de puțin aer curat.
Du-te, dulceață. Așteaptă-mă "sius".
Îmi place jacheta, apropo. Ai purtat-o tot timpul cât am fost în avion?
- Mamă, atenție! - Scuze.
E beată. N-a băut mai mult de-un pahar de vin
în toată viața ei, și și-a ales tocmai ziua asta să apară total clampă.
Da, ei bine, fă ce ți-a spus
și așteapt-o "sius".
Poate de aia au semnul ăla cu "nu deranjați".
În sfârșit, singuri.
Hallie Parker.
Nu-mi face asta. Deja văd dublu.
Sunt eu, mamă, Annie.
Dragă.
Arăți minunat.
Fetele mele.
Nu-mi vine să cred că sunteți împreună.
Dar cum ați putut să-mi faceți asta?
Scuzați-mă. Nu-mi place să întrerup, dar...
aș putea sugera să continuăm
micuța asta șaradă înăuntru?
Bună. Probabil nu-ți amintești de mine.
Chessy!
Știam eu că întotdeauna am plăcut-o.
Una dintre voi, nu știu exact care, pe moment,
dar una dintre voi să-mi spună că tatăl vostru știa că eu vin aici azi.
Și vreau să vă spun că omul pe care l-am văzut în ascensor
n-avea nici cea mai vagă idee că suntem pe aceeași planetă, darămite același hotel.
- L-ai văzut deja pe tata? - Da, l-am văzut.
Omul era lovit cum aș fi fost eu dacă aș fi văzut
fantoma însângerată a Crăciunului trecut.
Poate cineva să-mi aducă ceva rece pentru cap?
Adică, nu v-ați gândit că eu mă frământam cum o să fie
când o să-l văd pe tatăl vostru după toți anii ăștia?
Păi, să vă spun. Eu, făcând din mână ca o idioată fără minte,
în timp ce Nick Parker era încolăcit de brațele unei alte femei,
nu e chiar scenariul la care mă gândeam.
Nu, domnule.
Martin! Ce faci?
Mă duc să mă scufund, doamnă. Vă deranjează?
Nu, nu. Nu, e... E perfect în regulă. Distracție plăcută.
- Cineva trebuie s-o facă. - Bună.
Bună. Bună și ție.
- Chessy, el e valetul nostru Martin. - Încântată.
Eu sunt... "valetul" ei.
Plăcerea e în întregime a mea, monsieur.
Fetelor, o să-mi spuneți ce-ați pus la cale
de m-ați adus aici, fără să-i spuneți tatălui vostru.
Așa au făcut?
Bine, asta-i bună. Atunci am să mă întorc în camera mea să verific
- care-i treaba cu bărulețul ăla. - Permite-mi să te ajut.
Stai! Știe cineva de aici ceva ce nu știu eu?
Mamă. Tata se însoară.
Cu Cruella de Vil. E îngrozitoare, mamă.
- Nu-l putem lăsa s-o facă. - E total nepotrivită pentru el, mamă.
Și singura cale prin care nu s-ar căsători cu ea e dacă... Spune-i tu.
Te știe mai bine pe tine.
- E dacă te vede din nou. - Stai puțin!
Nu încercați să mă cuplați cu tatăl vostru, nu?
De fapt, ba da. Sunteți perfecți unul pentru altul.
Stai. Voi doi știați de asta?
Ce? Nu.
- Nu! Doamnă, nu. Absolut nici o idee. - Nu, nu, nu, nu. N-am avut nici o idee.
- Da. Am știut ceva. - Da. Tehnic, da. Aveam o bănuială.
- Hallie mi-a spus povestea. - E ideea lor. E atât de drăguță.
- Sunt un romantic, știți. - Și eu.
Bine, bine. Lăsați-mă să spun
clar și răspicat.
Nick Parker și cu mine nu avem nimic în comun... nu mai avem.
Plus, în caz că n-ați băgat de seamă,
pare destul de atașat de picioroanga, fustă-strâmtă, țeapăna lui logodnică.
Și vreau ca voi două să-i explicați tatălui vostru că sunt aici cu un singur motiv.
Și acela e schimbul dintre voi.
Acum, să facem ce-i de făcut, și să terminăm cu asta. Înțeles?
- Hei, tată. Care-i treaba? - Bună. Mă duc în hol. Hal!
Fă-mi un favor, vrei, cât sunt plecat.
Vrei să ai grijă de Meredith?
- Mulțumesc. Hallie, Hallie. - Da?
Cum arăt? Prezentabil și așa mai departe?
- Nu prea bătrân? - Arăți fabulos, tată. Tânăr și fabulos.
- Tată. - Credeam că te duci la Meredith.
- Da? - Da.
Adică, sigur, da. De fapt, o căutam.
Mă bucur să te văd, tată.
Și eu mă bucur să te văd, șoricel.
- Drăguț costum. - Mulțumesc.
Ei bine, haide. Du-te sus. Hai.
- L-ai văzut pe tatăl tău? - Vorbeai cu mine?
Cine ești? Robert De Niro? Da, vorbeam cu tine.
Meredith.
- Da. Tocmai l-am văzut. - Păi, alo! Unde era?
A luat-o pe acolo. Cred.
- La ce te holbezi? - Nimic, nimic.
Ești chiar foarte drăguță. Asta-i tot.
Nu-mi spune că ți-a trecut pasa proastă
și dintr-o dată ești drăguță cu mine?
Dacă-l vezi pe tatăl tău, spune-i că a întârziat și eu îl aștept.
Cum spui tu, Cruella.
Poftim. Asta o să lecuiască orice-ați avea.
- Doar să nu-ntrebați ce-i în el. - Bine.
Pentru... Pentru tine.
Fie ca viața ta să fie mai puțin complicată ca a mea.
Mulțumesc.
Martini, sec, te rog.
Scuzați. Eu...
Cred c-am băut gudron.
Aici e martini-ul dumneavoastră și nota doamnei James.
Mulțumesc.
- Sunteți Elizabeth James? - Vinovată.
Tocmai am văzut în Vogue o rochie de mireasă pe care ați creat-o
și m-am îndrăgostit de ea.
Am trimis un fax biroului dumneavoastră chiar ieri
și mi s-a spus că nu sunteți în oraș
și nu știau dacă mai puteți face una.
Nu-mi vine să cred. E soarta. Sunt Meredith Blake.
Încântată.
Scuze.
- Scuzați-mă. - Scuzați-mă.
Unde-ai fost? Te-am căutat peste tot.
Nicholas, cred că hotelul ăsta e perfect pentru nuntă.
- Îmi place din ce în ce mai mult. - Și mie.
Absolut.
Acum, spune-mi, dragă. Câți așteptăm din partea familiei tale?
Doar o ghicestimare.
Putem reveni la asta? Nu sunt... sigur acum.
Scuză-mă.
Pardon. Scuze.
- Șefu', ești în regulă? - Da, sunt bine.
- Sir? - Tată, atenție!
Ai grijă!
- Bună, Liz. - Bună, Nick.
Ei bine. Iată-te. Ce știi?
E ceva ce ar trebui să știu?
Pentru că-s uimit să te văd aici.
Dar tu nu pari uimită să mă vezi.
Adică, nu te-am mai văzut sau să fi auzit de tine de cât... 10, 11 ani?
- Și dintr-o dată, chiar în ziua în care... - Tată...
- Pot să-ți explic eu de ce e aici. - Hallie. Știi cine e?
De fapt, da.
Și de fapt, nu sunt Hallie.
De fapt, eu sunt.
Amândouă?
Annie? Hallie?
Cred că tu și mama gândiți cam la fel, pentru că amândoi ne-ați trimis
la aceeași tabără unde ne-am întâlnit.
Și toată treaba a ieșit la iveală.
Și-au schimbat locurile, Nick.
Adică am avut-o pe Annie cu mine în tot timpul ăsta?
Păi, am vrut să văd cum ești, și Hallie voia s-o cunoască pe mama.
Și... ești supărat?
Dragă. Bineînțeles că nu.
Nu pot să cred că ești chiar tu.
Ultima oară când te-am văzut aveai iritație de la scutece. Ești udă.
- E-n regulă. - Uită-te la tine.
Ei bine, m-am făcut mare acum, și fără tată.
Și am problemele astea ale anilor adolescenței,
și sunt singura fată pe care o știu care n-are o mamă cu care să se certe.
Hallie, ai fost la Londra în tot timpul ăsta?
Vino aici.
Mama e grozavă, tată. Nu știu cum ai putut s-o lași să plece.
Fetelor, ce-ar fi să ne lăsați să vorbim
câteva minute singuri, da?
- Sigur. Bine. - Stați cât vreți.
Nu pot să cred.
Să le văd împreună.
- Și să te văd pe tine. - Lasă-mă să te ajut cu asta.
- Scuză-mă. Ai o trusă de prim ajutor? - Da, sigur.
Ce-ar fi să te întinzi?
- Poftiți. - Mulțumesc.
Și ce mai faci, Lizzy?
Sau toată lumea-ți spune Elizabeth acum?
Nu, nu. Lizzy e... Lizzy e bine.
Tata-mi spune încă Lizzy.
- Fac... grozav. - Da.
Știi, nu te-ai schimbat deloc.
În fine. Iată-te.
Bun. V-ați cunoscut. Iubitule, Elizabeth creează
rochii de mireasă și îmi va face...
Stai... Nu înțeleg.
Cum v-ați cunoscut? Și Nicky, de ce ești ud?
Tu faci rochia logodnicei mele.
Ei bine, nu știam că e logodnica ta.
Cum ne-am cunoscut noi? Cum v-ați cunoscut voi două?
- Îmi scapă ceva aici? - Știi ce?
- E o lume mică. - Cât de mică?
- Bună, Meredith. - Bună.
Ce mai faci?
Scumpo, ți-am spus vreodată că Hallie are o soră geamănă?
Nu. Mă tem că ai omis detaliul ăsta mic.
Nu-ți face probleme, Mer. Nu mi-a spus nici măcar mie.
Apropo, eu sunt Hallie cea adevărată. Ea e Annie.
Ea se prefăcea a fi eu în timp ce eu mă prefăceam a fi ea.
Și ea e mama noastră, Elizabeth James.
Ea e mama voastră?
- Da. - Ai fost căsătorită cu el?
- Da. - Vinovată din nou.
Bine. Chiar e o lume mică.
- Și se face tot mai mică. - Și ce coincidență
să fim toți aici în același timp.
Ce drăguț.
Hal, am avut destule surprize pentru o zi.
Vrei, te rog, să-mi spui unde mergem?
O să-ți placă, tată, crede-mă.
Bună.
Și... Ai vreo idee unde ne duc?
- Nici un pic. - Desigur.
Unde suntem?
Aici vom mânca?
Nu. De fapt, acolo vom mânca.
E a noastră pentru seara asta.
Și cum, mai precis, vom plăti pentru toate astea?
- Păi, ne-am pus la bătaie alocațiile. - Da. Sigur, Annie.
Bine. Bunicul ne-a ajutat și el un pic.
- Annie. - Bine. Ne-a ajutat mai mult.
- Haideți. O să vă placă. - Destul de stilat.
Elizabeth și Nick, cina vă așteaptă.
Fetelor.
Masa e pregătită doar pentru doi.
Asta-i cealaltă parte a surprizei.
- Noi nu stăm cu voi. - Nu stați?
Nu, dar eu stau.
Bună seara. Sunt Chessy, și voi fi la dispoziția dumneavoastră în seara asta.
- Fără ironii, vă rog. - Și eu sunt Martin, pivnicerul vostru.
Pot să vă ofer amândurora o gură de șampanie
în speranța că veți fi puțin mai destinși
și n-o s-o concediați pe această încântătoare doamnă și nici pe mine
pentru că am ascultat ordinele acestor tinere hotărâte.
Annie, muzică de ambianță, te rog.
Relaxați-vă.
Lăsați-vă purtați pe valurile timpului, în trecut.
Vă amintiți de toate astea, nu?
Da, încep să.
Au recreat noaptea în care ne-am cunoscut, vasul, muzica...
- Ajutoarele. - E atât de drăguț.
Martin, cred că vreau băutura aia.
Mulțumesc, Martin.
Da.
Să-ți spun adevărul,
- n-am mai fost pe un vas de atunci. - Nici eu n-am mai fost.
Ei bine, atunci, pentru...
Fetele noastre.
Acum știu cum se simt peștișorii în acvariu.
Știi, cândva, dacă vom fi cu adevărat singuri,
poate am putea... să vorbim...
despre ce s-a întâmplat între noi.
Totul e pentru mine puțin încețoșat, acum. S-a sfârșit atât de repede.
A început atât de repede.
Partea aia mi-o amintesc perfect.
Se pare că atmosfera se încălzește în mod plăcut.
Cred că-i mai bine să servim vichyssoise.
Tu toarnă, că eu îi servesc.
Scuze.
Da, voi... turna.
Sigur. Și apoi voi...
- Servi? - Corect.
Corect.
Te-ai descurcat fantastic de bine...
Ți s-a împlinit visul de a avea propria podgorie.
Dar tu? Întotdeauna desenai
pe șervețele și pe marginile ziarelor.
- Acum ești un designer celebru. - Da, e grozav.
Amândoi am ajuns unde voiam să ajungem.
Da, am reușit.
Oricum, ce-ai de gând să faci în privința fetelor?
Ei bine, acum că s-au întâlnit, n-o să le mai putem ține departe una de cealaltă.
Aș putea să le țin jumătate de an, apoi să le ții tu.
Băieți. Nu le puteți ține în două școli diferite în fiecare an.
- E nebunie. - Sunt de acord.
Păi, atunci, aș putea să le țin pe amândouă un an întreg, apoi ai putea...
Liz.
De asta am fost de acord...
Scuze. Nu mă băgați în seamă. Savurați supa.
De asta am fost de acord, amândoi, cu soluția de până acum.
Chiar? Credeam că era din cauză că
am decis să nu ne mai vedem niciodată unul pe altul.
Nu noi, Liz.
Știi, partea asta a ajuns puțin în ceață și pentru mine de-a lungul anilor.
- Nu-ți amintești când ai împachetat? - Nu, ziua aia mi-o amintesc perfect.
Te-a durut când am aruncat...
- Ce era? - Era... un uscător de păr.
Da. Scuze.
Știi, s-ar putea să nu mai fiu vreodată singur cu tine.
Deci, în legătură cu ziua în care ți-ai făcut bagajele... De ce-ai făcut-o?
Nick. Eram așa de tineri
și amândoi eram temperamentali.
Ne-am spus lucruri stupide, așa că mi-am făcut bagajele.
M-am suit în primul 747 și...
...n-ai venit după mine.
N-am știut că voiai s-o fac.
Ei bine, nu mai contează acum.
Așa că, hai să ne luăm o mină veselă
pentru fete și să ne jucăm rolurile, bine?
Da, sigur. Hai...
să ne jucăm rolurile.
Pașaportul dumneavoastră, doamnă James. Călătorie plăcută spre casă.
Mulțumesc.
- Totu-i pregătit. Unde-i Annie? - Tocmai am sunat. Coboară acum.
Bine.
Deci, o voi trimite pe Hallie la tine de Crăciun.
Și Annie își va petrece Paștele cu tine.
Dragă, ce faci în hainele astea? Trebuie să prindem avionul.
Uite care-i înțelegerea, mamă. Ne-am gândit și am decis că am fost înșelate.
Tata a promis că ne va lua în excursie. Și vrem să mergem. Împreună.
Ce excursie?
Cea în care mergem în fiecare vară înainte să înceapă școala.
Annie, e ridicol. Du-te sus și îmbracă-te.
- Ești sigură că-s Annie? - Păi, bineînțeles că-s sigură.
Dar, nu poți să fii 100% sigură, nu-i așa?
Fetelor, nu e amuzant. O s-o faceți pe mama voastră să piardă avionul.
- Annie! - Da!
Asta e Hallie. Sunt sigur.
Știi, sper să ai dreptate, tată.
Pentru că n-ai vrea să-ți trimiți copilul care nu trebuie tocmai în Anglia.
Nu-i așa?
Asta e propunerea noastră.
Mergem înapoi în casa tatei, împachetăm,
și plecăm toți patru în excursie cu cortul.
- Toți patru? - Și când ne întoarcem,
- vă vom spune cine-i Hallie și Annie. - Sau faceți cum spunem noi,
și iau una din voi în Anglia, fie că vă place, fie că nu.
Și eu ce-ar trebui să fac trei zile? Să stau acasă să-mpletesc?
Dragă, avem o situație fără ieșire, aici.
Situație fără ieșire? Ce vrei să spui cu "situație fără ieșire"? Ce anume...
Scuză-mă. Ea ce face aici?
Vezi tu, asta face parte din înțelegere. Toți patru...
Mergem... împreună.
Ce, dintr-o dată ești comicul Brady Bunch? Asta-i ridic...
Bună!
E totul în regulă?
Păi, nu. De fapt, nu e.
N-am știut că faceți împreună excursia asta.
Și ca să fiu sinceră, nu-s prea sigură că-mi convine asta.
Sunt de acord.
Cred că o fostă soție într-un sac de dormit alăturat e puțin cam straniu.
- Mulțumesc. - Insist să vii cu noi. Chiar așa.
Liz...
Nu, cinstit, Nick. Ți-am ruinat tot sfârșitul de săptămână.
Măcar atât pot să fac. Chiar, te rog.
Tată, ce face Meredith aici??
- Mama voastră a invitat-o. - Ce?
Fiți drăguțe.
Bine. Totul e gata? Distracție plăcută, tuturor.
- Ce? - Liz, ce faci?
Chiar cred că tu și Meredith aveți nevoie de ceva timp împreună
înainte de marea zi.
Mamă, haide! Nu ăsta era planul.
Cinstit, vă veți distra mult mai bine fără mine.
Dacă tu nu mergi, cu siguranță nici eu nu trebuie să merg.
Adică, crede-mă, nu sunt un fan al naturii.
Dar e șansa ta să le cunoști cu adevărat pe fete.
Adică, după toate astea, de săptămâna viitoare, ele vor fi...
vor fi pe jumătate ale tale.
Distracție plăcută!
Pa, pa!
Aș plăti bani grei s-o văd pe femeia aia urcând pe munți.
Haideți!
Am să-mi omor antrenorul.
Spunea că sunt într-o formă grozavă.
Nu-mi vine să cred că oamenii chiar fac asta de distracție.
Stați. Ne oprim.
Din nou? Tată, în ritmul ăsta, o să ne ia
trei zile să ajungem numai la lac.
Meredith nu e obișnuită cu altitudinea. Lăsați-o mai moale, da?
Mă doare rău.
Cineva să-mi dea apa Evian. Nu mă mai pot mișca.
Sigur.
Grozav.
Poftim, Mer.
Dragă, ți-e bine? Ce s-a întâmplat?
"Puștiulică" ăsta era pe sticla ei de apă.
Nu-ți face nimic, Meredith.
Bine, bine, bine. Bine. Știu.
Voi! Luați-o înainte.
O să-mi revin.
Aruncă chestia aia departe de mine.
Urăsc chestiile care se târăsc.
Cum poți atinge așa ceva? Aruncă-l, doar.
Bine. Bine. O să-l pun jos.
- Fetelor? - Ce?
O iau înainte. Voi două o ajutați pe Meredith. Bine?
Sigur, voi o să mă ajutați.
S-ajung în râpă, așa o să mă ajutați.
- Nu-i o idee rea. - Da. Vezi vreo râpă?
- Rucsacul meu. - O mână de ajutor, Mer?
Nu de la voi, mulțumesc.
Să nu credeți că nu văd dincolo de fețele astea angelice.
Încă o poantă din partea voastră, și vă promit
c-am să vă fac o viață mizerabilă din clipa în care voi spune "DA".
Clar?
Clar, Cruella.
Cum m-ai făcut?
Nimic, nimic. Chiar nimic, Cruella.
Apropo, Mer, cred că ai ceva pe cap.
Ești în regulă?
Ce... s-a-ntâmplat?
Întreabă... -le!
Ce-am făcut, tată? Eram chiar în spatele tău.
Asta e, fetelor. Vom rămâne aici, un timp.
Sigur nu vrei niște păstrăv, mamă?
E în regulă, apropo, dacă începem să-ți spunem "mamă"?
Cred că mama voastră ar prefera să-mi spuneți Meredith.
Și nu, mulțumesc. Nu mănânc... păstrăv... pentru a mia oară.
Voi aștepta până la micul dejun.
- Ce avem? - Păstrăv.
Haide. E o parte din experiență.
Și care ar fi o altă parte? Să fii pișcată de țânțari până mori?
Doamne, ai zice chiar că le place chestia asta.
Ce folosești acolo? Dă-mi voie să văd.
Ai să atragi toți țânțarii din țară cu chestia asta. E zahăr cu apă.
De unde o ai?
Până aici. Am să iau un somnifer mare
și-am să mă duc să mă culc.
Meredith, ce faci?
Nu vreau ca leii munților să...
Nu sunt lei pe aici, nu-i așa?
Nu.
Noapte bună.
Fetelor, vă spun. Lăsați-o mai moale.
Nu se pricepe la chestii de astea? Nu mă-nsor cu ea pentru că-i Annie Oakley.
Cine-i Annie Oakley?
Lăsa-ți-o baltă, doar.
Haide. Haide.
Bine.
Sper că somniferul ăla mare a dat rezultate.
- Tu ia de partea aia. - Bine.
- E grea. - Și mai și sforăie.
Nicky?
Vise plăcute, mamă dragă.
E plăcut...
Nicky!
Omule.
- Ce se întâmplă? - Uite ce se întâmplă, amice!
În ziua în care ne căsătorim, le trimit pe răzgâiatele astea două direct în Elveția.
Te-ai prins? Eu sau ele. Alege.
Ele.
- Scuză-mă? - E-L-E, ele.
Te-ai prins?
Bună. V-ați întors atât de repede.
- V-ați distrat? - Ei bine, n-aș numi-o chiar distracție.
Nu?
Am fost pedepsite până la sfârșitul secolului.
- Începând de-acum. Plecați! - Unde-i Meredith?
I-am făcut câteva poante nevinovate și și-a ieșit puțin din minți.
Puțin?
Mi-a aruncat asta în cap.
Măcar e mai mică decât un uscător de păr.
Nick, e doar vina mea. Dacă nu i-aș fi spus să meargă...
Sau păcălită! "Păcălită" e cuvântul corect.
Ca mama, și fiicele!
Chiar îmi pare rău.
- Și nouă, tată. Serios. - Da.
Sus în camera voastră. Acum!
Va trebui să-mi amintesc să le mulțumesc într-o zi.
Unde-i Chessy? Sunt mort de foame.
Păi, ea și Martin s-au dus la un picnic... ieri la amiază.
Chiar! Cine ar fi crezut. Dădaca mea și valetul tău!
Ce spui, pregătesc ceva de mâncare?
- Poți găti acum? - Da. Pot face paste, paste și...
- Paste sună bine. - Păi, paste să fie.
Bine, iau două.
- Hei, tată! - Arăți așa de bine!
- Unde mergeți? - Noapte bună, domnițelor.
Aici îmi țin lucrurile personale.
Știai că sunt și colecționar de vinuri?
- Chiar? - Sunt un bărbat cu interese limitate.
Ăsta... e un Burgundy din 1921.
Se spune că ploaia din anul ăla a dat cel mai bun Burgundy dintotdeauna.
Acum, ai să-l apreciezi pe ăsta. Vino.
Uite.
Ziua VJ, 1945.
- E incredibil. - Îmi place ăsta.
E același vin care a fost servit la nunta părinților mei.
Un Bordeaux... din '52.
Cred că sora mea a rămas însărcinată după ce a băut vinul ăsta.
Ce e ăsta? "Unde visurile nu se sfârșesc... 1983".
Ăsta mi-a luat ani de zile până i-am dat de urmă.
De ce? De unde e?
E vinul pe care l-am băut la nunta noastră.
Știu pentru că am toate sticlele care s-au făcut vreodată.
Le ai?
DA.
- Putem deschide una? - Ești singura cu care l-aș bea.
- Ești bine? - Da. Mi-a intrat puțin praf în ochi.
Pot să-ți ofer o mânecă fără praf.
Nu, nu. Mi-e bine. Totul e bine.
Nu trebuie să fii întotdeauna curajoasă, știi.
Dar, de fapt, sunt.
Trebuie să fie Chessy.
Are cheie.
Bună. E cineva acasă?
Venim imediat.
- Ai grijă de tine. - Da, voi avea. Și tu.
- Te iubesc. - Și eu te iubesc.
Bună. Suntem acasă.
- Bunicule? - Mă duc să văd în birou.
Bună, străine.
Hei, mamă, știai că Concorde ajunge aici în jumătate de timp?
Da, am auzit asta.
Tu ce faci aici?
Ne-a luat 30 de secunde după ce ați plecat
ca să realizăm că noi nu vrem să vă mai pierdem.
Noi?
Noi.
Am făcut greșeala să nu vin după tine cândva, Lizzy.
N-am de gând să mai fac asta indiferent cât de curajoasă ești.
Și presupun că te aștepți să mi se înmoaie genunchii
și să cad în brațele tale și să plâng în hohote
și să spun că o să ne descurcăm cumva într-o relație bi-continentală
cu fetele noastre crescute aici și acolo și...
și tu și eu să... reînnodăm relația de unde am lăsat-o...
și să îmbătrânim împreună și...
și...
Haide, Nick. Ce aștepți?
Să trăim fericiți până la adânci bătrâneți?
Da...
La tot ce-ai spus.
Doar că nu trebuie să plângi în hohote.
Ba da, trebuie.
Chiar am făcut-o!
Traducerea și adaptarea: catabeg
Sincronizare și revizuire: muLineZu